-Lady Russell! -Kära Anne, du ser förstörd ut.
Jag kom så snart jag fick brevet. Jag visste inte hur illa det var.
Man måste betala sina skulder, även om man är en gentleman!
Kan ni inte skära ner på utgifterna?
Inte utan att förlora värdigheten, menar far och Elizabeth.
De dör hellre än avstår från sina vanor.
Jag har övertalat far att hyra ut huset.
Om vi kan leva mindre extravagant, så kan vi vara skuldfria om några år.
-Om några år? -Det är bättre än att sälja.
En dag hoppas jag kunna återvända.
Var ska ni bo under tiden?
Jag hoppades på ett litet hus i närheten.
Men far och Elizabeth har bestämt sig för Bath.
Lady Russell!
Kära granne, har ni varit i London?
Sir Walter, Elizabeth... Jag beklagar att ni måste lämna Kellynch.
Vi kan inte klandras, lady Russell.
-Alla uppoffringar har gjorts. -Vi har skurit ner på välgörenheten.
Vi har inte ens inrett salongen som mor lämnade i så hemskt skick.
Det är en tröst att veta att vi har gjort allt vi kan.
Se, där är ju Shepherd. Han har lovat oss goda nyheter.
-Är det hans dotter? -Mrs Clays make gick bort nyligen.
Hon har varit här ofta på sistone.
Lady Russell, miss Anne, sir Walter.
Jag har fått en förfrågan om Kellynch som måste vara till er belåtenhet.
En amiral, sir. Nyligen pensionerad.
Han kommer från trakten och vill bosätta sig här.
-En amiral? -Jag föredrar en gentleman.
Flottan tjänar sitt syfte, men jag befattar mig inte med den.
-Säger ni det, sir Walter? -Det är stötande av två anledningar.
För det första får personer av låg börd olämplig status.
För det andra är alla sjömän hemskt härjade.
Utsatta för väder och vind så att de inte tål att ses på.
Men sir Walter, amiralen har en avsevärd förmögenhet.
Han vore en ansvarsfull hyresgäst.
Tänk på saken, sir Walter. Han kommer att känna sig hedrad-
-att få bo i ett hem som tillhör en sådan framstående familj.
Med er tillåtelse, sir, ska jag tala med amiral Croft.
-Croft? -Ja.
-Känner ni herrn, miss Anne? -Ja, eller nej.
Låt oss säga att jag känner till honom.
Jag tycker inte om tanken på att en hyresgäst stryker omkring här.
Ursäkta mig, jag har mycket att göra.
Du milde, Anne.
-Hur är det fatt? -Det är ingen fara.
Anne...
Vem är amiral Croft och varför får han dig att tappa fattningen?
-Anne! -Amiral Crofts hustru är...
-Mrs Croft? -Ja.
Och mrs Croft är syster till kapten Frederick Wentworth.
Wentworth? Jag förstår.
Tänk att han snart kommer att gå här i huset.
Anne, du vet att din far tyckte att han var högst olämplig.
Han hade aldrig tillåtit ett förbund som han fann så förnedrande.
Det var han inte ensam om.
Min kära...
Att förlova sig vid 19 års ålder, mitt under ett krig-
-med en ung sjöofficer utan förmögenhet eller arv.
Du hade kastat bort ditt liv.
Jag hade svikit dig som gudmor om jag inte hade avrått dig.
Du var så ung. Det var förståndigt att bryta...
-...överenskommelsen. -Det må vara hänt.
Men kapten Wentworth har tjänat en förmögenhet på kriget.
Har han skrivit till dig?
Nej, aldrig ett enda ord. Jag har läst det i tidningen.
Om hans avsikter hade varit ärliga, hade han inte då-
-kontaktat dig när hans förutsättningar förändrades?
Jag klandrar inte dig eller mig själv som följde ditt råd.
Men jag tänker inte på samma sätt nu som när jag lät mig övertalas.
Åh, min kära Anne.
Du är en underbar, vacker kvinna. Och jag lovar dig en sak.
En dag hittar du någon som älskar dig.
Jag är 27 år gammal.
Innan jag glömmer det, Shepherd... Om ni inte invänder så vill jag-
-anlita er charmerande dotter som sällskap till Elizabeth.
Åh, sir Walter!
-Penelope skulle känna sig hedrad. -Då är saken avgjord.
Hon följer med oss till Bath.
-Är inte Anne sällskap nog? -Anne ska till Uppercross.
Jag fick ett brev från syster Mary i morse.
Hon mår dåligt igen och Anne ska ta hand om henne.
Och då Anne inte behövs i Bath, skrev jag att hon kommer genast.
Du hoppades ju på ett litet hus i närheten.
Hälsa till familjen Musgrove.
Glöm inte besöka alla hus i socknen och ta avsked från oss, Anne.
Är han gift? Det vet jag inte.
Men en sådan eftertraktad man måste vara upptagen.
Tar han med sig hustrun hit? Och sina barn?
Jag ber att vi aldrig ska mötas.
Jag vet att min chans till lycka sedan länge är förbi.
Men att påminnas om det av hans närvaro...
...vore mer än jag skulle orka med.
-Vem är damen, mr Shepherd? -Anne Elliot, amiral.
Sir Walters enda vettiga dotter.
-Synd att vi inte fick träffas. -Hon bor i närheten hos sin syster.
Då kommer vi säkert att träffas.
-Är hon gift, mr Shepherd? -Nej, i hennes ålder är det för sent.
Det är rymligare än på en fregatt!
Så många spegelglas. Man ser sig själv överallt.
Det här rummet vore perfekt för Frederick.
Vi får se om han kommer. Din bror vill ju inte till Kellynch.
Somerset rymmer dåliga minnen. Det talades om en förlovning en gång.
-Är det sant? -För 8 år sen. Vi var i Ostindien då.
Han pratar aldrig om det. Han var förkrossad.
Vem kunde tro att Frederick har varit förlovad en gång?
Jag undrar om han någonsin stadgar sig.
Är du äntligen här? Jag trodde inte att du skulle komma.
Jag är så hemskt sjuk. Jag kan knappt prata.
Jag tror aldrig att jag har varit så sjuk som jag var i morse.
Jag borde inte lämnas ensam.
-Är inte Charles hemma? -Han är ute på jakt.
Jag har inte sett till en själ på hela långa morgonen.
Familjen Musgrove har inte varit här, trots att de vet att jag är sjuk.
Det passade sig väl inte.
De kommer säkert. Det är tidigt ännu.
Om du orkar gå upp till stora huset kan vi hälsa på hos dem.
De borde komma och hälsa på dig. De borde visa lite artighet.
Det gör mig inte det minsta.
Lite frisk luft kanske vore bra.
Men jag måste äta först. Jag är utsvulten.
Du store tid vad flickorna har blivit stora!
Fröknarna Musgrove är tillbaka från skolan i Exeter.
Numera tänker de bara på mode och att ha roligt.
Kära Henrietta och Louisa.
-Åh, Anne! -Äntligen är du här.
Kom, mor vill träffa dig. Vi har spännande nyheter.
Välkommen till Uppercross, miss Anne.
Så blek och mager du är. Vi får göda upp dig när du är här.
Själv har jag mått väldigt dåligt.
Sir Walter och miss Elizabeth måste sakna dig något hemskt.
Jag är glad att vara här och inte i Bath.
-Kan vi inte åka till Bath i vinter? -Men vi måste bo ståndsmässigt.
Ja, inget Queen Square för oss inte.
-Hej, Anne. Hur står det till? -Bara bra, Charles.
-Skönt att du mår bättre. -Har du frågat din far?
-Har du det, Charles? -Far bestämmer över sina pengar.
Åh, Charles, vi är snart utfattiga.
Amiral Croft har flyttat in omgående. Vi hade nog tur med hyresgästen.
Men det måste vara svårt att lämna sitt hem.
När din kära mor levde så levde ni sparsamt.
Men paret Croft kommer att bjuda in de mest eftertraktade sjöofficerarna.
Ja, det är den spännande nyheten.
Mrs Croft har tydligen en bror - kapten Wentworth.
Han ska bo hos dem på Kellynch.
Det är sant. Paret Poole träffade dem i Taunton i veckan.
Kapten Wentworth är flottans stiligaste karl - och obunden.
-Och han är rik på spanskt guld. -Vilken tur för honom.
Vi får se med egna ögon imorgon när han kommer på middag.
Amiral Croft har skickat bud för att tacka ja till min inbjudan.
Anne! Är du klar?
Vi kan inte låta gästerna vänta.
Han har ramlat ner från ett träd.
Jag har skickat bud efter apotekaren. Han kommer genast.
Nyckelbenet är ur led.
Charles, ta hand om Mary. Vi klarar oss.
Är du beredd?
-Med lite vila mår han bra igen. -Tack gode Gud!
Oroa dig inte, Charles. Jag framför ursäkten till Croft.
Barnet mår ju bra nu. Det vore synd att missa middagen.
Jag vill träffa våra nya grannar - mer av plikt än något annat.
Om Anne stannar med dig, min kära, så kan jag gå på middagen.
Ska vi klara oss själva med ett sjukt barn-
-medan du äter middag med paret Croft!
-Jag stannar inte länge. -Ska inte en mor oroa sig?
Han säger att barnet mår bra. Hur vet han det?
Snälla ni...! Jag tar hand om lille Charles.
-Är du säker, Anne? -Jag är ändå inte hungrig.
Då är saken avklarad.
Åh, Anne! Du missade en underbar fest.
Du anar inte hur stilig kapten Wentworth är.
Han är stiligare än alla andra jag någonsin mött.
-Sådant hyfs. -Och förmögenhet.
-Vi är bjudna till Kellynch imorgon. -Du också, Anne.
Förbannat, Mary. Jag är sen. Är han här?
Åh, kapten Wentworth! Stig på.
Ursäkta mig, dörren stod öppen.
-Mår pojken bra nu? -Mycket bättre.
Kapten Wentworth, detta är min äldre syster Anne.
-Vi har träffats förut. -Det har Anne aldrig berättat.
-Det var länge sedan. -Kom, innan fåglarna flyger söderut.
Självfallet. Mina damer.
Kom, Henrietta. Vi följer med dem.
Det värsta är över. Jag har träffat honom.
Vi har stått i samma rum.
En bugning, en nigning. Jag hörde hans röst.
Och sedan försvann han.
Han har inte förlåtit mig.
Jag har behandlat honom illa och jag har svikit honom.
Och uppvisat dålig karaktär när jag gjorde det.
Han med sin fasta beslutsamhet kunde aldrig förstå det.
En gång var våra hjärtan öppna och våra känslor desamma.
Men nu är vi främlingar. Värre än främlingar...
Vi kommer för alltid att kännas främmande för varandra.
Och ikväll sätts jag återigen på prov.
Frederick, där är du ju. Får jag presentera Anne Elliot.
Miss Elliot, min bror Frederick Wentworth.
Kapten Wentworth och jag träffades igår.
Det kunde du ha sagt, Frederick.
Det måste vara hemskt för er att se oss i ert hem.
Inte alls, amiral. Huset är i goda händer.
Hur är det med kapten Harville?
Han befinner sig i Lyme med vår vän James Benwick.
Jag minns kapten Benwick. Han är förlovad med Harvilles syster.
Jag måste tyvärr berätta att hon dog förra sommaren.
-Så hemskt. -Ja.
Han var inte rik nog för hennes Familj.
Nu är han det, men det är för sent.
Men man ska inte gifta sig i aktiv tjänst.
En fregatt i krigstider är ingen plats för en kvinna.
Och långa separationer tär på båda.
Ja, det är sant. Inget är värre än separation.
Det vet jag allt för väl när mr Musgrove är i rätten.
Jag blir alltid så glad när han kommer hem.
Men nu när jag har gått i land kan jag äntligen stadga mig.
Det var trevligt att höra, Frederick.
-Har du någon i åtanke? -Vem som helst mellan 15-30 år.
En leende skönhet som talar gott om flottan.
Vad mer kan en enkel sjöman förvänta sig?
Men allvarligt talat...
Det jag söker hos en hustru är en stark karaktär.
En kvinna som vet vad hon vill.
Jag står inte ut med svaghet.
En svag själ som låter sig övertalas först av den ena och sen den andra.
Vi får se vad vi kan göra åt det.
-Spela något vi kan dansa till. -Ja, något lättsamt.
Jag har aldrig mött en trevligare karl än kapten Wentworth.
Men han var inte så artig mot Anne.
När Louisa frågade vad han tyckte om dig sa han-
-att du var så förändrad att han inte kände igen dig.
-Så uttryckte han sig nog inte. -Men han var artig mot mig.
-Han vore ett kap för Louisa. -Louisa?
Nonsens, Charles. Han är intresserad av Henrietta.
Har du glömt att Henrietta är bortlovad till Charles Hayter?
Nej, det har jag inte. Men det har nog Henrietta.
Och det är inte konstigt. Charles Hayter är inget att ha.
En kyrkoadjunkt. Det är inget för en Elliot.
Du pratar strunt, min kära. Han kommer att ärva Winthrop.
Han är en mycket trevlig ung man.
En kvinna kan inte gifta sig med någon trevlig-
-om hennes familj tycker att han är olämplig.
Henrietta får ta Charles Hayter och Louisa kapten Wentworth.
Anne, tror du att kapten föredrar Louisa eller Henrietta? Wentworth!
Vi ska besöka kusin Charles som Henrietta är bortlovad till.
Följ med, Anne. De vill säkert träffa dig.
En strålande idé, Louisa. Mary har saknat kusin Charles.
Ta emot mig!
Anne!
Det var inget. Tack. Det gick bra.
Det var inget.
-Jag stannar här och vilar. -Då stannar jag hos dig.
Nej, det behöver du inte göra. Jag hittar till Winthrop själv.
Jag kommer ifatt er sen.
-Snälla Charles... -Om du insisterar, så.
Titta! Där är Winthrop.
Ni får fortsätta utan mig. Jag är förskräckligt trött.
Det vore oförskämt att inte hälsa på nu.
Jag kan stanna hos Mary, Charles. Du och Henrietta får hälsa från oss.
Jag är säker på att kapten Wentworth beskyddar oss.
Nåväl... Henrietta!
Det är obehagligt att ha sådana släktingar.
Jag har bara varit i det huset två gånger i hela mitt liv.
Jag undrar var Anne är.
Mary är väldigt snäll, men ibland retar jag mig på henne.
Hon har alldeles för mycket av familjen Elliots stolthet.
Vi önskade alla att Charles hade gift sig med Anne.
Visste ni inte att han ville gifta sig med Anne?
-Avböjde hon? -Ja, självklart.
-När hände detta? -Innan han gifte sig med Mary.
Varför avböjde hon?
Far säger att hennes vän lady Russell låg bakom det.
Lady Russell tyckte inte att Charles var lärd nog.
Hon övertalade Anne att avböja.
Själv hade jag aldrig låtit mig övertalas så lätt.
Jag vet vad jag vill. Och jag är bestämd av mig.
Ni är en beslutsam person. Det tycker jag är hedervärt.
De tog med sig Charles Hayter. Kom, vi går dit.
Där är ni ju. Vi trodde vi skulle stöta på er här.
Amiral Croft och mrs Croft, vi besökte min kusin Charles Hayter.
Miss Elliot, ni ser trött ut. Vi ger er skjuts hem.
-Det vore för mycket besvär. -Nej, vi åker tillbaka den vägen.
-Det var snällt av er. -Följ nu med.
Tack, kapten.
Jag önskar att Frederick tog med sig någon av flickorna till Kellynch.
Han vill ha en av dem, men vi får se vilken det blir.
De är båda trevliga och okonstlade flickor.
Och det är en respektabel familj. Vad tror ni, miss Elliot?
Det dröjer nog inte länge.
Nu förstår jag honom. Han kan aldrig förlåta mig.
Han fördömer mig för det förgångna och är nu fäst vid någon annan.
-Men ändå... -Vi ska till Lyme imorgon, Anne.
Kapten Wentworth ska besöka sin bäste vän, kapten...något.
Han har bjudit med oss på resan. Visst är det underbart?
Jag borde nog stanna här med barnen.
Ska jag resa utan dig? I mitt sköra tillstånd?
Tänk om jag blir alldeles utmattad-
-och inte kan ringa på tjänstefolket?
Han är fäst vid någon annan.
Men ändå är han inte utan känslor för mig.
Han kan inte se mig lida utan att komma till hjälp.
Det är ytterligare bevis för hans goda och varma hjärta...
...som jag inte ens kan tänka på utan oändlig smärta och ånger.
Havet! Jag älskar havet!
Frederick...!
Harry Harville, James Benwick, mr och mrs Musgrove.
Henrietta och Louisa Musgrove och miss Elliot.
-Miss Anne Elliot? -Ja.
Där ser man.
Gode Gud!
Amiralitetet skickar ut några hundra män i odugliga skepp då och då.
-Men de har ju många att avvara... -Kapten Benwick.
-Jag beklagar verkligen sorgen. -Tack.
Ingen kommer någonsin att uppleva en kärlek som vår.
Tusentals hamnar på botten. Det gäller att spara de bästa.
Men kapten är fortfarande ung.
Jag ska be för att ni en dag blir lycklig med någon annan.
En man glömmer inte lika fort.
En kvinna är inte mer ombytlig än en man.
All världens poesi och romaner-
-berättar om hur oberäkneliga kvinnor är.
Är inte verken skrivna av män?
Jo, miss Elliot. Det må vara hänt.
Vi kan nog inte enas i frågan.
Jag skulle aldrig påstå att endast kvinnor är trofasta.
Men en sak är säker.
Kvinnor fortsätter att älska även när allt hopp är ute.
-En skål för flottan! -För flottan!
Det var snällt av er att prata så länge med stackars Benwick.
Jag vet inte när han pratade så mycket sist.
Vi hittade ett gemensamt intresse - poesi.
Han läser inget annat. Dagarna i ända...
Han är lyckligast när han läser om hopplös vånda-
-och hjärtan krossade av förtvivlan.
Jag rekommenderade honom att läsa lite mer varierad prosa.
Det är inte bra att vara så inbunden som han är.
Men vad kan man göra?
Han är ung och tiden läker alla sår.
Sägs det, i alla fall...
-Åh... Ursäkta mig. -Ingen orsak.
Vem är den där herrn?
Mr William Elliot, sir. Han är på väg mot Bath.
William Elliot? Du store tid, det måste vara vår kusin.
-Han är stilig. -Är han släkt med Elliots i Kellynch?
-Han blir tydligen baronet en dag. -Då måste det vara han!
-Varför är han så intressant? -Sir Walter har inga söner.
Hans titel och ägor går till kusinen.
Vad synd att vi inte blev presenterade för varandra.
Far och mr Elliot pratar inte med varandra-
-sedan hans olyckliga giftermål. Det hade knappast varit välkommet.
De kommer att träffas i Bath.
-Berätta om honom i brevet till far. -Verkligen inte.
Såg han inte ut som en riktig Elliot?
Kapten Wentworth. Ta emot mig!
-Louisa! Nej, Louisa! -Jo, jag har bestämt mig.
-Hämta en läkare genast! -Självfallet.
Kapten Benwick vet var det finns en läkare.
Tryck den mot såret.
Charles...
-Vi måste meddela föräldrarna. -Jag vill inte lämna henne ikväll.
Jag kan göra det. Jag tar med Henrietta och Mary.
-Inte Anne? -Anne är duktig och duglig.
Louisa behöver ingen annan.
Ska Anne stanna kvar, som inte betyder något för Louisa-
-medan jag ska skickas hem? Är inte jag lika duglig som Anne?
Är inte jag lika duktig?
Att skickas hem utan min make och i mitt tillstånd...
Nej, nej, det är inte rätt.
Jag följer med Henrietta.
Miss Elliot, jag tror att ni borde vänta här ute-
-medan jag berättar för föräldrarna.
-Låter det klokt? -Ja.
Hämta mr Musgrove omedelbart. Kapten Wentworth söker honom.
Då var det klart.
Jag återvänder till Lyme för att se vad jag kan göra.
Paret Musgrove ska resa dit.
Tack.
Kapten, jag är så orolig.
Kan ni skriva till mig i Bath och berätta hur Louisa mår?
-I Bath? -Jag behövs inte längre här.
Jag ska resa till min far. Vi bor på Camden Place.
-Ni tycker ju inte om Bath. -Det stämmer.
Men en gammal skolkamrat bor där och dessutom är lady Russell där.
Naväl... Adjö, miss Elliot.
Adjö, kapten Wentworth.
Nu när miss Anne är här behövs väl inte jag.
Nonsens, Penelope. Hon betyder inget för mig.
-Kära ni, överge oss inte nu. -Snälla Penelope.
Anne, där är du ju.
Hur står det till, Anne? Är vi saknade på Kellynch?
Bath har överträffat våra förväntningar i alla avseenden.
Ja, vårt hus är onekligen det finaste på Camden Place.
Vi är hemskt eftertraktade här.
Det bästa av allt, miss Anne: Er kusin är här i Bath.
Han har försonats med sir Walter.
-Mr Elliot? -Han besöker oss ofta.
Han åt middag med oss en gång.
Han kände sig hedrad att ens bli tillfrågad.
Han är ytterst mån om att hålla sig väl med oss.
Han har bett artigt om ursäkt-
-för att han har svikit sina plikter gentemot oss.
-Och mrs Elliot? -Hon är död.
Hans fru var en enkel människa, om än vacker och förmögen.
Men han var ung och dåraktig.
Inte nu längre. Vilket oklanderligt uppförande!
Så gentlemannamässigt och korrekt.
Nu behöver man inte skämmas. Det måste vara lady Russell.
Det där är mr Elliots knackning. Det är jag säker på.
Ja, den stackars karln kan inte hålla sig borta från er, miss Elliot.
Jag säger då det, Penelope. Jag kan inte tänka mig-
-att han har andra avsikter än någon annan man.
Hur är det med Mary? Sist var hon lite röd om näsan.
-Hon mår bra, far. -Bra.
Ursäkta att jag kommer oanmäld.
Jag ville veta att miss Elliot inte blev sjuk igår.
Så omtänksamt, mr Elliot.
Min gode herre, får jag lov-
-att presentera min dotter Anne.
Så besynnerligt.
Vi har redan träffats, sir Walter. I Lyme för knappt en vecka sen.
-Men det minns nog inte miss Elliot. -Jag minns det tydligt, mr Elliot.
Märkligt att vi skulle bo på samma värdshus.
Ja, verkligen.
Det kanske var Guds försyn.
Jag är oerhört lättad att hon har återhämtat sig.
Hon blir en utmärkt hustru. Jag gratulerar, Frederick.
-Ursäkta mig? -Dina avsikter är uppenbara.
Skulle jag och miss Musgrove ha en överenskommelse? Verkligen inte!
-Hyser du inga känslor för henne? -Nej.
Då blir hela hennes familj besviken. De pratar inte om något annat.
Gode Gud, Harry. Har jag varit så oförsiktig?
-Det verkar så. -Då är jag alltså bunden till henne.
-Ja, du verkar ha snärjt in dig. -Vad kan jag göra?
Du kanske bör lämna Lyme under någon förevändning-
-tills Louisa återhämtar sig.
Kanske kan en längre separation försvaga banden mellan er.
Jag har tänkt besöka min bror i Shropshire.
Utmärkt.
Kapten Wentworth och Louisa Musgrove?
Ja, de tillkännager nog sin förlovning när som helst.
Har du förlikt dig med det?
Ja, det har jag. Jag önskar dem all lycka.
Titta, där står mr Elliot med paret Wallis.
-Han har ett behagligt sätt. -Det har han verkligen.
-Men... -Men vad?
Det måste finnas någon anledning-
-till hans plötsliga intresse för vår familj.
-Syftar du på Elizabeth? -Hon är mycket vacker.
Han vinner inget på en försoning.
Hans döda hustru, om än olämplig, var synnerligen förmögen.
Inget hindrar honom från att ärva Kellynch och titeln som baronet.
Utom om far gifter om sig...
-...och får en manlig arvinge. -Det stämmer.
Mrs Clay är ung och ser skaplig ut.
Jag förstår inte att Elizabeth släppte in en sådan kvinna i hemmet.
Vi får vara på vår vakt.
Lady Cavendish.
Min kära kusin Guds försyn gör att vi möts igen.
-God morgon, mr Elliot. -Jag besökte Camden Place nyss...
...men ni var inte där.
Min far såg en sensationell nyhet i morgontidningen.
Ni syftar på er kusin, änkeviscountess Dalrymple-
-och hennes dotter, miss Cartaret som anlände till Bath idag.
-Ni är välinformerad, mr Elliot. -Er far kan ha nämnt det.
Det tvivlar jag inte på.
Ni verkar inte vilja träffa dem.
Jag tycker inte heller om Dalrymple-
-men släktband är till för att upprätthållas.
Och de anses vara ett bra sällskap.
Jag tycker att bra sällskap är intelligenta-
-och välinformerade personer som man kan konversera med.
Ni har fel. Det är inte bra sällskap. Det är bästa tänkbara sällskap.
För bra sällskap krävs bara börd, hyfs och bildning.
Men bildningen är inte så viktig.
Anne skakar på huvudet. Hon håller inte med.
Men jag är säker på att vi äröverens på en punkt.
Vi välkomnar allt som avleder er fars uppmärksamhet från de...
...som är lägre stående.
Syftar ni på mrs Clay?
Det är tänkbart.
Jag är rädd att far blir olycklig. Men jag är kanske kräsen.
Min kära Anne...
...ni har större rätt än någon annan kvinna att vara kräsen.
Åh, du store tid! Är inte mr Elliot med dig?
Du har fått brev från Uppercross.
Om du är snabb hinner du kanske läsa det innan han kommer igen.
Kära Anne, Louisa mår allt bättre och är snart sig själv igen.
Snart ringer bröllopsklockor i Uppercross-
-men jag får inget mer berätta.
Mor säger att skräddarna här inte duger för ett sådant bröllop.
Vi reser till Bath nästa vecka för provning.
Hälsningar från din tillgivne svåger Charles Musgrove.
Anne...
Anne! Anne...!
Vi får inte bli sena, Anne.
Har du glömt att vi är bjudna till lady Dalrymple?
Jag har lovat tillbringa kvällen med en gammal skolkamrat.
Inte den sjukliga änkan i Westgate?
-Jo, mrs Smith. -Smith? Westgate?
-Ursäkta mig. -Vem är denna mrs Smith?
En av alla de tusentals Smith man möter dagligen?
Du har en besynnerlig smak, Anne.
Att låta en sådan person gå före-
-dina egna släktband i den engelska och irländska adeln!
Mrs Smith!
Hon är nog inte enda änkan i Bath som saknar ett fint efternamn.
God kväll.
-Anne! -Harriet.
-Hur är det? -Jag mår mycket bättre.
-Detta är min sköterska, mrs Rooke. -God afton, miss Elliot.
Förlat att jag inte har kunnat besöka dig tidigare.
Vi är hedrade att lady Dalrymples kusin besöker oss-
-istället för att besöka släkten som resten av familjen.
Inget händer i Bath utan att mrs Rooke får höra det.
Kära Anne.
Berätta om allt som har hänt dig de senaste tolv aren.
Harry!
-Harry! -Frederick.
-Louisa har tydligen rest hem. -För en vecka sedan.
Benwick skjutsade hem henne.
-Hur mår din bror? -Han tycker att jag är en dåre.
Du anar inte, Harry, hur jag förbannar min stolthet.
Hade jag bara följt mitt hjärta, hade detta aldrig hänt.
Jag trodde att hon var mig likgiltig. Men jag var bara arg och stött.
Allt för sent förstod jag mig själv och henne.
Jag har aldrig träffat någon så godsint och vänlig.
Hon är perfektionen själv.
Jag har aldrig älskat någon annan än henne.
-Pratar vi om Anne Elliot? -Självklart. Vem annars?
Du har inte fått Benwicks brev?
Jag måste resa till Uppercross. Det kan inte undvikas.
I hans brev stod det att han har friat till Louisa.
Hon har tackat ja. De ska gifta sig omgående.
-Louisa och Benwick? -Omgående.
Då är jag obunden.
Jag ska resa till Bath imorgon. Kanske gör du mig sällskap?
Vem tror du att jag träffade igår, om inte mr Elliot.
Utan att vara indiskret kan jag avslöja att vi talade om dig.
Han tycker att du är en fascinerande ung kvinna.
Han tycker att du på alla sätt är den perfekta kvinnan.
Jag är ingen äktenskapsmäklare, som du så väl vet.
Men ett så passande förbund tål verkligen att övervägas.
Och jag tror att du och mr Elliot har alla möjligheter...
...att bli mycket lyckliga tillsammans.
Jag bekänner att jag ser fram emot att du övertar din mors plats-
-som frun i huset på Kellynch och framtida lady Elliot.
Kära Anne, det skulle ge mig mer glädje-
-än man får uppleva i min ålder.
Lady Russell.
Gör ni oss sällskap?
Tanken på att återvända till Kellynch-
-att åter kalla det mitt hem, mitt hem för evigt-
-är en frestelse som jag inte kan avfärda.
Mr Elliot är dessutom en oerhört trevlig man.
Jag hyser höga tankar om honom i många avseenden.
Amiral och mrs Croft söker miss Anne Elliot.
Amiral! Mrs Croft!
-Vad har fört er till Bath? -Min klena mage, är jag rädd.
Er syster Mary har skickat med ett brev till er.
Tack. Vi tar en kopp te. Hur är allt på Kellynch?
Det enda det pratas om är giftermålet, förstås.
-Giftermålet? -Er kusin Louisa Musgrove.
-Känner ni inte till det? -Nej.
Jag fick ett brev från Charles om att det kunde bli bröllop.
I brevet från er syster står säkert allt.
Jag är glad för Louisas skull. Hon har säkert gjort ett klokt val.
-Han är en bra karl. -Vad Frederick än säger...
...så är hon inte rädd för att bli hustru till en sjökapten.
Men det kom som en överraskning. Till och med Sophie blev förvånad.
Är det sant? Visade han aldrig sina avsikter?
-Nej, inte ett ord om saken. -Men Frederick beklagar sig inte.
Han hoppas att hon blir lycklig med Benwick.
Man kan knappt tro att Frederick hade tänkt äkta Louisa själv.
-Benwick...? -Ursäkta?
Ska Louisa alltså gifta sig med kapten Benwick...
-...och inte kapten Wentworth? -Ja.
Ja, det stämmer. Stackars Frederick.
Nu får han börja om igen med någon annan.
-Är något fel, miss Anne? -Nej.
-Jag blev bara förvånad. -Visste ni inte det?
Det är sant. Frederick själv har sagt det.
-Är kapten Wentworth i Bath? -Han kom hit igår.
Kapten Wentworth.
Miss Elliot.
Er syster sa att ni var i Bath.
Ja, jag bor hos amiralen på Queen Square.
-Har ni hört om Louisa och Benwick? -Ja, det har jag.
-Jag blev förvånad. -Jag med.
De blir säkert mer lika varandra med tiden.
Kapten Benwick blir muntrare och hon kommer att...
Uppskatta morbid poesi.
Precis.
Jag önskar dem all lycka. Men ändå...
Louisa är en mycket snäll-
-och älskvärd flicka.
Men Harvilles syster var en särdeles kvinna.
Benwick var oerhört fäst vid henne.
En man glömmer inte en sådan passion...
...för en sådan kvinna.
Det borde han inte.
Det gör han inte.
Min kära Anne, förlåt att jag lät er vänta så länge.
-Vagnen står utanför. -Detta är kapten Wentworth.
Min kusin, mr Elliot.
Tillåt mig.
Kapten, det är konsert ikväll. Jag minns att ni tycker om musik.
Jag måste säga att det värsta med Bath är alla alldagliga kvinnor.
Ett vackert anlete efterföljs av trettiofem ohyggligheter.
Och vad gäller männen... Du store tid!
Lady Russell.
Vi ska träffas hemma imorgon kväll för en exklusiv sammankomst.
-Jag kommer så gärna. -Var är lady Dalrymple?
Du store tid är det Frederick Wentworth?
-Den obetydliga människan? -Vad gör han i Bath?
Kapten Wentworth.
-Föll programmet er i smaken? -Jag var ledig ikväll.
-Bath har mycket att erbjuda. -Jag har hört det.
-Stannar ni länge i Bath? -Jag vet inte.
-Jag vet inte säkert. Det beror på. -Jag förstår.
-Miss Elliot... -Ja, kapten?
-Åh, lady Dalrymple. -Anne! Lady Dalrymple är här.
-Snart ringer bröllopsklockorna igen. -Ja, om man ska tro ryktet.
Kapten...! Kapten.
-Ska ni gå? -Ja.
Ska ni inte ens stanna För första hälften?
Nej, jag har ingen anledning att stanna här. God afton.
Kära Anne, är allt som det ska? Vi blev så oroliga.
Jag kände mig bara lite matt.
Men det känns bra nu.
-Ska vi gå in igen? -Käraste Anne.
Jag har väntat på att få tala med dig enskilt.
Nu verkar tillfället ha infunnit sig.
-Förlåt, jag är inget bra sällskap. -Kära kusin, ni är för blygsam...
-...för att inse hälften av er charm. -Ni känner inte mig så väl, sir.
Tvärtom.
Namnet Anne Elliot har länge tjusat mig.
Om ni tillåter...
...vill jag yppa min önskan att det namnet aldrig förändras.
Jag förväntar mig inte ett omedelbart svar.
Men jag kan inte längre dölja mina avsikter.
Kanske vill ni imorgon kväll på Camden Place...
...göra mig till...
...den gladaste och lyckligaste av alla män.
Miss Elliot, jag har ett brådskande meddelande från amiralen.
Jag ska lämna Bath idag och besöker er klockan elva.
-Hej, Anne. Hur är det? -Charles! Mary!
Jag ska kurera mig i badhusen. Det är mitt sista hopp.
-Far, Elizabeth! -Gode Gud, det är Mary.
Henrietta ska välja bröllopsklänning till giftermålet med Charles Hayter.
-Vem? -En kyrkoadjunkt, far.
-Är inte Louisa med er? -Hon och kapten Benwick är hemma.
-En enkel sjökapten, far. -Nu måste vi bjuda in Musgroves.
-Lady Dalrymple kommer ju. -Jag måste få träffa mr Elliot.
-Jag tänkte inte bjuda honom. -Wentworth!
Jag väntade mig inte att se dig här. Var bor du någonstans?
-Vi måste gå på jakt någon dag. -Mrs Musgrove.
Detta är kapten Wentworth, far. Han är släkt med hyresgästerna.
Detta är min far, sir Walter Elliot.
Och min äldsta syster Elizabeth.
-Tack, vi har träffats. -Kapten, om jag får be.
Jag säger då det!
Jag har ett meddelande från amiral Croft.
Amiralen har hört från säkra källor att mr Elliot...
Att allt är klart för ett giftermål mellan er och mr Elliot.
Ni ska tydligen bo på Kellynch.
Meddelandet från amiralen lyder att om det är familjens önskan-
-så kommer han och min syster att ordna med annat boende.
Vilket svar ska jag ge dem?
Sir...
Tacka amiralen å mina vägnar.
Men jag måste säga att han är gravt felunderrättad.
Gravt felunderrättad?
Ja, kapten. Det är ett missförstånd.
-Finns det ingen sanning i det? -Nej.
Jag skulle gärna vilja veta vem som har spridit ryktet.
-Det kommer från... -Lady Russell är här.
-Minns kapten lady Russell? -Hur kan man glömma...?
Anne, jag fick ditt meddelande.
Miss Elliot, om ni ursäktar mig. Jag framför svaret till amiralen.
Är det sant? Har mr Elliot friat?
Ursäkta mig. Jag måste tala med kapten.
-Anne! -Ursäkta mig.
-Anne, jag måste tala med dig. -Måste det ske nu?
Är det sant att mr Elliot har friat till dig?
Jag kan aldrig förlåta mig själv om jag inte berättar hurdan han är.
-Det är väl inte för sent? -Vad är det, Harriet?
Mr Elliot är en man utan hjärta och samvete.
En kallblodig varelse som bara tänker på sig själv.
Försoningen med din far är ingen slump.
Det ryktas att sir Walter Elliot kan gifta sig med mrs Clay.
Om hon ger honom en arvinge skulle mr Elliot förlora hela arvet.
-Men han är ju redan rik. -Självfallet.
Han äktade sin stackars fru för hennes pengar.
Nu vill han bli baronet över allt annat.
-Han vill bli sir William. -Varför vill han då äkta mig?
Han är uppriktig i sina känslor för dig.
Men det har inte hindrat honom från att uppvakta mrs Clay.
Han ska bli hans älskarinna i London när han har gift sig med dig.
Han gör allt för att hindra din far från att gifta sig.
Jag är så tacksam, Harriet. Men nu måste jag gå.
-Kapten Harville. -Miss Elliot.
Om ni ska besöka paret Croft blir ni besviken.
De och kapten Wentworth är ute. Men ni har besparat mig lite tid.
Jag har ett brev till er Från kapten Wentworth.
-Det kan jag ge er nu. -Tack.
-Mår ni bra, miss Elliot? -Ja, tack.
Ni får ursäkta mig, jag är sen till ett möte.
Miss Elliot, jag står inte ut längre.
Du genomborrar min själ. Jag känner både förtvivlan och hopp.
Jag må ha varit orättvis och bitter, men aldrig vacklande.
Mitt hjärta tillhör dig ännu mer nu-
-än när du krossade det för åtta år sedan.
Jag har aldrig älskat någon annan.
För din skull kom jag till Bath. Jag tänker enbart på dig.
Har du inte märkt det? Jag kan knappt skriva.
Jag måste ta steget.
Ett ord, en blick är tillräckligt.
Annie, säg inte att...
Säg inte att jag är för sent ute. Att känslorna är borta för evigt.
-Miss Elliot, ni missade Frederick. -Han har gått hem till er.
-Hej, Charles. -Har det hänt något, Anne?
-Tack, jag mår bra, Charles. -Du ser helt utmattad ut.
Vi borde ta med dig hem. Men jag måste till marknaden.
En karl håller ett gevär åt mig. Han väntar till sista sekund.
Jag måste gå nu, annars missar jag det.
På beskrivningen låter det som min Mortimer-
-som du sköt med i Winthrop. Kommer du ihåg det?
Det enpipiga geväret med valnötskolv.
Kapten...
Jag har mottagit ditt giftermålsanbud...
...och jag tackar ja. Tack så mycket.
Är du...helt säker?
Jag är fast besluten.
Jag vill. Och ingenting...
...kan någonsin övertala mig att göra något annat.
Ge mig din hand.
Jag tänkte att du ville se din bröllopspresent.
Text: Johanna Svensson www.sdimediagroup.com